Алхимията е наука на разума, за разграждането и синтезирането на веществата.
Но това не означава, че е всемогъща.
Не е възможно да създадеш нещо от нищото.
Естеството на алхимията е такова, че за да получиш нещо, трябва да дадеш
нещо със същата стойност в замяна.
Това е основата на алхимията и се нарича равностойна размяна.
Ограничителният закон на алхимията е човешко преобразуване.
Законът, който не трябва да се нарушава от никой.
Животът е твърде дълъг,
за да искам да залича тези мои чувства.
Искам да се опитам да направя тези неща,
които оставих недовършени.
IceFanSubs
представят
Превод:
KiMiTo
Трябва да продължим да следваме мечтите си,
Редакция:
KiMiTo
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
но все се спъваме от хората в този тесен, тесен път.
Изглежда, че не искам да се връщаме към онези времена,
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
а просто да гледаме сияйните небеса, които сме загубили.
Спри да правиш тази физиономия,
Поздрави за всички наши фенове!
като че ли би пожертвал себе си, само и само за да те разберат.
Грехът не приключва със сълзи.
Трябва да изстрадаш и носиш бремето завинаги.
Кой те очаква в лабиринта на емоциите ти,
който няма никакъв изход?
Искам да извикам по-силно това,
което произнасях от онази празна тетрадка.
От какво искаш да избягаш?
Да не би от действителността?
Накарай ме да изкрещя това, че живеем,
за да осъществим мечтите си, чуваш ли?
Невъзможно е да останем в мирна страна,
дори няма място, където да се завърнем.
Винаги съм благодарен за добротата,
така че искам да стана по-силен.
Понякога се чувствам носталогично,
но дори и да е така, аз ще приветствам болката.
Маес Хюз е мъртъв.
Той беше убит от загадъчна личност, която има татуировка на Ороборос.
Мустанг подозира, че ръководството на армията има пръст в смъртта на Хюз
и реши да си проправи път към Централата.
Същевременно, нямащи си и на представа какво се е случило - Ед, Ал и Уинри
се отправят на юг към Дъбли, градът в който живее учителката на братята.
Но...
Епизод 11
Чудото на Ръш Вали
Ръш Вали!
Аутомейл!
Аутомейл~
Аутомейл!
Благословена съм!
Това е 11-годишен модел!
Никога не съм предполагала, че ще мога да видя такъв модел!
Все пак това е Свещената земя на аутомейлите.
Има доста хора.
Има ли нещо забавно в това да стоиш втренчен в някой аутомейл на тази жега?
Трябва да оставим Уинри и да тръгнем към Дъбли!
Ей ти там, може ли за момент?
Това е рядък вид аутомейл.
Прав си. Всички, погледнете.
Престанете! Не там! Неее!
Колко са ентусиазирани...
Махнете се от мен!
Боже... Ето затова не искам да съм заобиколен от механици на аутомейли...
Какво има?
Не мога да го намеря...
Какво?
Символът на Държавните алхимици...
Сребърният ми часовник! Не мога да го намеря!
Сигурно е дело на Паниня.
Паниня?
Тя е крадла, която се цели в туристите.
Знаете ли къде може да е?
Много е важно!
Може да ти кажем...
Но в замяна...
Искаме още един път да видим аутомейла ти.
Тя е при Доминик, друг механик на аутомейли.
Казаха, че живеят навътре в планината, за да могат да си добиват благородни метали.
Но наистина ли сме на прав път?
Не са ни измамили, нали?
Ти си виновна, защото толкова много настояваше да посетим това място!
Откраднаха ти сребърния часовник, защото не внимаваш!
Млъквай!
Ей, вие двамата! - Какво?!
Това не е ли...
Открихме я... !
Върни ми го...
Невероятно, но какво си ти, по дяволите?
Аз съм алхимик!
Страхотно!
Доста си бърза... - Хайде, не си почивай!
Очаквах те.
Отлично!
Мисля, че е време да ми върнеш сребърния часовник.
Аутомейлът ти не е чак толкова рядък, като се има на предвид мястото, на което се намираш.
Освен това...
Имам 1.5 милиметрово оръжие в левия си крак.
Почакай!
Хвани ме, ако можеш!
Дори не си го помисляй!
Супер, Уинри! Не я изпускай!
Знам какво да правя!
Няма да я пусна, докато не проуча аутомейлът й.
О, Паниня.
Довела си приятели? - Ами...
За първи път виждам такъв аутомейл!
Окачването е страхотно, а балансът е още по-страхотен!
Този невероятен дизайн е произведение на изкуството!
Ами... За сребърния ми часовник...
Няма смисъл, бате...
След като си направил такъв невероятен аутомейл, мога само да те почитам.
Не, не съм го правил аз.
Аз го правих.
Не е ли малко тежък?
Да, така е...
Не е много хубаво да го обтягаш толкова много.
Може би за това той е толкова дребен. - Не ме наричай дребен!
Това означава ли, че щях да съм по-висок, ако не беше толкова обтегнат?
Вероятно...
Много си висок, бате!
Толкова си голям...
Вие пък сте много дребни.
Взех решение. Доминик-сан!
Искам да ме обучавате!
Не мога да го направя.
Можехте поне да се обосновете...
Тишина, не приемам ученици.
Умолявам Ви!
Може ли да я научите как да прави аутомейли, с които мога да порасна?
Млъквай, мравке!
Съжалявам...
Дядо ми е голям инат.
Ясно...
Мравка, мравка...
Мравка...
Бременна ли сте?
Да.
Може ли да пипна коремчето ви?
Да.
Толкова е загадъчно...
Да.
Трудно е да си представим, че и ние сме били в корема на майка си...
Добре ли си?
Д-Да...
Когато времето не е хубаво, започва да ме боли от съединенията...
Защо носиш аутомейл?
Защото загубих крака и родителите си, когато влакът, в който пътувахме катастрофира.
Чувствах се така, сякаш е краят на света...
...след като останах без роднини и не можех да ходя...
Но тогава срещнах Доминик-сан.
Изглеждаш така, сякаш си казваш: "Аз съм най-нещастният човек на света".
Такива като теб най-много ме дразнят! - Пусни ме! Пусни ме!
Поглед на мъртвец...
Вероятно изглеждах ужасяващо...
И така, докато разбера какво става, той ми постави аутомейл.
Доста ме болеше и рехабилитацията ме отегчавашe, въобще всичко беше ужасно.
Но...
Когато отново можех да стъпя на краката си, се чувствах така, сякаш светът е мой.
Изключително много съм благодарна на Доминик-сан.
Имам намерение да му се отплатя, независимо от това, че рискувам живота си.
Въпреки че едва ли ще приеме някакво заплащане...
Значи затова крадеш...
Спри да крадеш, ако наистина си му благодарна!
Доминик-сан ти даде тези крака с добри намерения!
Затова трябва да отвърнеш на добротата му с доброта!
Ако наистина искаш да му се отплатиш, се изправи и работи усърдно,
за да изкараш пари с честен труд.
С тези крака, които той ти даде!
Сигурна съм, че тогава Доминик-сан ще е много щастлив.
Ясно...
Права си!
Ще спра да крада! Ще му се отплатя, като изкарвам пари с честен труд!
А и...
...трябва да върна това. - Да.
Да не съм го счупила?!
Не иска да се отвори... - Дай да видя.
Запечатан е с алхимия.
Защо?
Очевидно е.
Защото вътре е скрил нещо, което другите не иска да виждат!
Готово!
Сега да видим какво крие Ед...
"Не забравяй 3 октомври"
Какво е това?
Моля те да го върнеш на Ед.
Уинри?
Аз...
Отивам да се опитам да накарам Доминик-сан да ме направи своя ученичка!
Какво има?
Б...
Бинго?
Б...
Какво за бингото?
Б...
Б-
Садила-сан каза, че бебето ще се роди!
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
В това време не можем да я заведем в градската болница.
Ще побързам и ще доведа доктор.
Скоро дядо ще се върне с доктор.
Само се дръж!
Не мога да се "държа", ако бебето се опитва да излезе...
Какво има?!
Какво казва? Не я разбирам.
Бебето излиза!
И-И-Излиза ли?!
Какво ще правим?! Наоколо няма доктор!
Какво ще правим?! Какво ще правим?!
Трябва да го направим! - Какво да направим?
Раждането. - Какво?!
Имаш ли опит в раждането на бебета?
Не, но...
Нямаме време за губене!
Трябва да работим заедно, за да родим бебето!
Ед и Ал, стоплете малко вода! - Разбрано!
Паниня, донеси всички кърпи, които можеш да намериш! - Разбрано!
Ридъл-сан, имате ли някакъв слаб алкохол?
Мисля, че имаме в склада! - Дайте малко вода и за Садила-сан!
Кажете... Мислите ли, че ще се справи?
Дъщеря е на доктори,
израснала е, четейки медицински книги.
Какво? Това не означава, че знае как да...
Сигурен съм, че ще си спомни някои работи.
Няма начин...
Точно сега трябва да вярваме в знанията и куражът й.
Първо топла вода, после стерилизация...
Друго?
Спомни си... Спомни си...
Уинри.
Ти можеш!
Да.
Паниня, помогни ми тук.
Д-Добре.
Бате...
Винаги съм слаб в критичните моменти...
Ще умра!
Много ме боли! Не мога повече!
Не вярвам в Бог, но...
Да.
Ако съществуваш, моля те... само сега...
Бате!
Кръв...
Не мога...
Какво стана?
Тя успя!
Ура!
Страхотно! Бебето наистина се роди!
Страхотно е! Казвам ти, страхотно е!
Звучиш като малко дете.
Замисли се! Това е раждането на нов живот!
Алхимиците прекарват стотици години, опитвайки се да постигнат това.
Човекът създава човек.
Не свързвай алхимията със загадките на живота.
Не става, аз съм алхимик.
Но все пак е страхотно. Хората са страхотни.
След като бебето се роди благополучно,
мога ли да помогна с нещо друго?
Добър въпрос. Като за начало ми помогни да се изправя...
Унизително е да ме носи някой по-нисък от мен.
Не ме карай да те пусна.
Ед...
Видях какво си написал в сребърния ти часовник...
Отворила си го?
Съжалявам...
Глупачка.
Не съм го показал, дори и на Ал.
Но защо?
Защото това ми е за урок, а и е символ на решителността ми.
Малко е превзето по такъв начин да си спомням за онзи ден...
Защо плачеш?
Вече няма връщане назад...
Да.
Защо плачеш?
Плача за вас след като вие не го правите.
Глупачка.
Мисля, че трябва да се върнеш в Ризембул.
Баба сигурно е самотна.
Не, няма да се върна.
След като видях решителността ти...
Не мога и аз да се колебая.
Не мисля, че и ти трябва да носиш това бреме.
Искам да стана по-добра,
за да мога да те снабдявам с по-качествени аутомейли.
За да можеш спокойно да продължиш пътешествието си.
Така че отново ще се опитам да накарам Доминик-сан да ме направи своя ученичка!
Ясно...
Успех!
Благодаря.
Уинри, Ридъл-сан иска да те види.
Какво има?
Не, нищо. Идвам веднага.
Паниня...
За какво беше това?!
Млъквай! Дай си ми часовника, крадец!
Не трябваше да ме удряш с дясната си ръка! - Тогава ще те ударя пак с лявата!
Аз съм дядо ти!
Толкова е сладък!
Поведението му се промени...
Ти и бебето сте в отлично здраве.
Грижите за раждането са били доста добри.
Дори възрастен би се паникьосал, ако присъства на раждане за първи път.
Ами... Малко се паникьосах.
Длъжник съм на всички ви.
Особено на теб, млада госпожице.
Много ти благодаря. - Не е нужно да правиш това!
Боже... Притеснявам се.
Е, какво мислиш? Ще я вземеш ли за своя ученичка?
Това са две напълно различни неща.
Не приемам ученици.
Но ако толкова много настояваш,
ще те запозная с добър механик, който също живее в планината.
Мога ли да следя работата ти от време на време?
Разбира се, че можеш да посещаваш внука ми.
Ти също, Паниня!
О, не! Бързо!
Ако го изпуснем, ще чакаме още цели три дни за следващия до Дъбли!
Пазете се! - Ти също!
Обади се на баба!
Няма нужда да ми го казваш!
И открадни технологията на дядката,
за да може следващия път, когато се видим да ме снабдиш с по-качествени аутомейли!
И те потеглиха. - Можеш да разчиташ на мен.
Небето, което съзерцавахме онзи ден, онова алено небе.
Ей, нали си го спомняш?
Обещахме си някои неща, заобиколени от приятния летен ветрец,
и се прегърнахме.
Зад тази леко пресилена усмивка,
прикривам просторната си сянка.
Така че аз се преструвах, за да не го забележат, просто избрах това.
Изчакващ депресиращите новини на масата.
Тези самотни нощи, тези зори, предчувствах, че няма да дойдат.
Знаех си, че ще стане така.
Небето, което съзерцавахме онзи ден, онова алено небе.
Ей, искаш ли да си го припомним някой ден?
Преглъщайки тези обещания, които не можахме да спазим,
трябва да вървим заедно напред!
Момчетата се отдават на спомените от миналите си тренировки,
когато посетиха Дъбли, градът в който живее учителката им.
Това е първата стъпка към истината.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 12: Едно е всичко, всичко е едно.
Епизод 12
Едно е всичко, всичко е едно
Колебае се да говори,
защото иска да ги защити.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu